S-38.116 Teletietotekniikka
Teknillinen korkeakoulu
8.5.1996

Tietoliikenneverkkojen kehitys

								Sebastian Nyberg
								39115R
								baseman@cc.hut.fi

Sisällysluettelo

Sisällysluettelo	2
Sanasto ja lyhenteet	3
Johdanto	4
Internet	5
Usenet ja postituslistat	5
Informaatiotason laskeminen	5
Informaation ylitarjonta	6
Väärien tietojen levittäminen	6
Internet ja sensuuri	7
Henkilön tietosuoja verkoissa	9
Internet	9
Et ole näkymätön	9
Tietojen salaaminen	9
Matkapuhelimet ja digitaliset puhelimet yleensä	10
Anonymiteetti	10
Tavoitettavuus	10
Autoliikenteen valvominen	10
Highway to Home - tulevaisuuden Internet	11
Laajakaistainen tiedonsiirtoverkko	11
Kuva- ja videopalvelut	11
Äänipalvelut	11
Virtuaalitodellisuus	12
Sähköinen valtatie kotiin - ongelmaton?	12
Passivointi	12
Todellisuus ja virtuaalitodellisuus	13
Mitä oikeastaan tarvitaan?	13
Yhteenveto	14
Kirjallisuus	15

Sanasto ja lyhenteet

ATM			Asynchronous Transfer Mode, erittäin nopea 					pakettikytkentäinen tiedonsiirtomenetelmä

Highway to Home	Konsepti, jolla tarkoitetaan kotitalouksien liittymistä 				nopeaan monipalveluverkkoon

Hyperdokumentti	Dokumentti, jossa voi olla linkkejä muihin dokumentteihin

Internet		Maailmankattava tietokoneverkko, joka koostuu 				tuhansista eri verkoista

PGP			Pretty Good Privacy, julkiseen ja salaiseen avaimeen 				perustuva salakirjoitusmenetelmä

Unix			Käyttöjärjestelmä

Usenet		Internetin uutis- ja keskusteluryhmäjärjestelmä

Web			Katso WWW

WWW			World Wide Web: internetissä olevat 						hyperdokumentit

Johdanto

Erilaiset tiedonsiirtoverkot kehittyvät nykypäivänä huimaa vauhtia. Mikä eilen oli vasta idea paperilla, on tänään toteutettu tekninen ratkaisu. Näyttää lopultakin siltä, että kauan kaavailtu globaalinen laajakaistainen tietoliikenneverkko saattaa toteutua.

Tässä työssä ei pahemmin vastata kysymyksiin, vaan yritetään lähinnä esittää niitä ja miettiä, miten eri tiedonsiirtoverkot tulevat vaikuttamaan ihmisten elämään ja ovat jo vaikuttaneet meihin. Myös yksityishenkilön tietosuojaa verkoissa ja internetin tulevaisuutta pohditaan.

Internet

World Wide Webin myötä internetin suosio alkoi todenteolla kasvaa. WWW mahdollisti yksinkertaisen käyttöliittymän, jolla helposti pääsi käsiksi internetin tietoihin. Enää ei tarvinnut välittää monimutkaisista ohjelmista ja Unixin tai jonkun muun käyttöjärjestelmän osaamisesta, melkein kaikkiin paikkoihin pääsi yhdellä ohjelmalla. Myös yritykset huomasivat nopeasti WWW:n, ja tämän päivän kaupallistunut internet on jotain aivan muuta kuin 80-luvun loppuvuosien ja 90-luvun alun melko sulkeutunut oma maailmansa. Nyt internet on avautunut tavallisillekin ihmisille, mutta mitä tämä oikeastaan merkitsee?

Usenet ja postituslistat

Usenet on internetin uutisryhmäjärjestelmä, joka nykyään koostuu monesta tuhannesta eri uutisryhmästä. Uutisryhmät on jaettu erilaisiin hierarkioihin aiheensa mukaan, pääryhmiin kuuluvat esim. comp (tietotekniikka-aiheiset) ja rec (vapaa-aika). Postituslistat ovat luonteeltaan uutisryhien kaltaisia, usein keskusteluaiheiltaan uutisryhmiä erikoistuneempia, ja viestit tulevat suoraan käyttäjälle sähköpostina.

Räjähdysmäisesti kasvavasta käyttäjämäärästä on aiheutumassa ainakin kaksi suurta ongelmaa näille kahdelle edellämainitulle viestintäjärjestelmälle:  uutisryhmien informaatiotason laskeminen sekä informaation suoranainen ylitarjonta.

Informaatiotason laskeminen

Koska kuka tahansa internetin käyttäjä pystyy lähettämään viestin melkein mihin tahansa uutisryhmään tai postituslistalle, internetinkäyttöön liittyy myös vastuu: uutisryhmiä on osattava käyttää oikein, eli lähetetään ryhmään ainoastaan aihepiiriin kuuluvat viestit. Koska jonkun muun kirjoittamaa viestiä voi myös lainata, on tässäkin suhteessa käytettävä omaa järkeään: jos vastaa viestin kymmenestä kysymyksestä yhteen, ei muiden kysymyksien lainaaminen ole järkevää.

Varsinkin Yhdysvalloissa internet-liittymiä tarjoavien yritysten (kuten America-On-Line ja Prodigy) käyttäjäopastuksessa ja koulutuksessa tuntuu olevan vakavia puutteita, mutta myös Suomessa ajatuksena näyttää usein olevan mahdollisimman monen liittyimän myyminen, eikä koulutuksesta pahemmin välitetä.
Tästä johtuen Usenet on hukkumassa kohinaan: rahanhuijausviestejä, kissanpentujen myyntiä ohjelmointiryhmissä ja niin edelleen. Usein kysytään myös sellaisia kysymyksiä, joihin löytyy helposti vastaus verkosta.
Tämä ei ehkä tunnu kovin pahalta ongelmalta, mutta jos päivittäisestä viestimäärästä 80 prosenttia on kohinaa, niin uutisryhmän lukemisesta luopuu melko nopeasti.

Informaation ylitarjonta

Vaikka jonkin uutisryhmän sisältö onkin asiapitoista, vaikeuksia ilmestyy kun viestien määrä kasvaa. Jos suositulla uutisryhmällä on 100 000 lukijaa ja joka sadas lukija kirjoittaa yhden viestin joka päivä, tämä merkitsee tuhat uutta viestiä päivässä. Jos seuraa kymmentä tämänkokoista uutisryhmää, uusien viestien määrä viikossa on 70 000! Jokainen ymmärtää, ettei tällaisesta informaation runsaudesta ole pahemmin hyötyä. Vaikkei tilanne ole vielä näin vakava, se on kehittymässä tällaiseksi tulevaisuudessa. Suosituimpiin uutisryhmiin tulee jo satoja viestejä päivässä.

Epäilemättä Usenet on kovien koetusten edessä lähivuosina. Postituslistat ovat kooltaan pienempiä, mutta myös ne kärsivät samanlaisista ongelmista.

Väärien tietojen levittäminen

World Wide Webin eri hakukoneet ovat tehneet internetistä hyödyllisen tietolähteen - ei tarvitse kuin antaa hakukoneelle muutama avainsana, ja se löytää nopeasti tarvittavat tiedot. Tietojen oikeellisuudesta ei kuitenkaan usein ole mitään takeita. Dokumentin laittaminen verkkoon on huomattavasti helpompaa kuin julkaisun tekeminen. Tieteellinen julkaisu käsitellään monella taholla ennen sen pääsyä levitykseen, internetissä voi kirjoittaa mitä tahansa pseudotieteellistä huuhaata, jota vähemmän tietävä tiedon etsijä saattaa lukea ja uskoa todeksi. Tämä voi olla hyvinkin vakavaa, koska kaikenlaiset organisaatiot, kuten scientologit tai uusnatsit, voivat tietoisesti järjestää massiivisia disinformaatiokampanjoita internetissä. 

Voi myös ajatella, että tulevaisuudessa ei kouluissa käytetä oppikirjoja, vaan tieto otetaan suoraan verkosta. Jos jollain suuryrityksellä silloin olisi oma, ilmainen versionsa biologiankirjoista verkossa, sisältöön saattaisi vaikuttaa yrityksen johtokunnan vakaumus, ehkäpä kehitysoppi korvattaisiin jonkun tietyn uskon luomisopilla.

Kuka siis vastaa internetin tietojen oikeellisuudesta? Tarvitaanko "tietopoliiseja", jotka aktiivisesti etsivät väärien tietojen levittäjiä? Ja kuka päättää mikä on väärin, mikä oikein?

Internet ja sensuuri

Yksi internetin etuista on vapaus. Kuka tahansa käyttäjä voi hakea tietoja mistä tahansa, tai on ainakin voinut. Internetin tultua lehdistön tietoisuuteen pornografian laajasta saatavuudesta sähköisessä muodossa on kirjoitettu paljon, ja se on myös aiheuttanut suurta närkästystä ja paheksuntaa monessa lapsiperheessä. Tätä varten on kehitetty ohjelmistoja, jotka pystyvät jotenkuten suodattamaan pois ei-halutut kohteet.

Kiinassa on internetin käyttö tiukasti valvottua, ja käyttäjien pitää vakuuttaa, etteivät he käytä verkkoa hallituksen vastaisiin toimiin, mitä kaikkea se sitten tarkoittaakin.

Sensuuri ja internet eivät kuitenkaan ole yhteensopivia. Lailla ei voi kieltää tiettyjen tietojen levittäminen verkossa, koska lait vaihtelevat maasta toiseen. Pornografia on kiellettyä joissain Yhdysvaltojen osavaltioissa, joissain se taas on sallittua. On myös mahdotonta ylläpitää luetteloa "kielletyistä" osoitteista, koska osoitteet muuttuvat, häviävät ja uusia tulee lisää päivittäin. Jos taas jotkut maat alkavat sensuroida yhteydet muihun maihin kokonaan, internetistä globaalisena tietoverkkona tuskin voi enää puhua.

On ymmärrettävää, että hallitukset ja eri poliittiset ryhmittymät ovat huolestuneita pommiohjeiden saatavuudesta, ääriryhmien levittämästä propagandasta internetissä ja vastaavista ongelmista. Yhdysvalloissa esitettiinkin CDA, Communications Decency Act, joka käytännössä kieltää kaiken säädyttömän materiaalin levittämisen. Eri organisaatiot ovat nostaneet kanteen tätä lakia vastaan, koska CDA on heidän mielestään Yhdysvalloissa tärkeän perustuslain ilmaisuoikeuden vastaista. CDA osoittaa sinällään jo miten vähän perinteiset yhdyskunnalliset tahot ymmärtävät internetistä, ja miten paljon laki on jäänyt jälkeen kehityksestä. Lainsäädäntö on hidas prosessi myös Suomen kaltaisessa pienessä maassa, kun taas verkot ja palvelut kehittyvät huimaa vauhtia.

Ehkä on vain hyväksyttävä, että maassa A voidaan lukea laitonta materiaalia,  jota saadaan maasta B. Suomesta levitettävään laittomaan materiaaliin Suomen poliisin täytyy suhtautua samalla tavoin kuin mihin tahansa muuhun kirjalliseen laittomaan materiaaliin ja luottaa siihen, että kansalaiset osaavat itse päättää mikä on oikein, mikä ei (esim. juutalaisvastainen propaganda). Varsinkin Yhdysvalloissa viime aikoina esiintynyt holhousmentaliteetti on ollut huolestuttavaa.

Mitä pornografiaan tulee, asia saisi ehkä jäädä lähinnä perheiden sisäisesti ratkaistavaksi. Pornograafiseen aineistoon perheen alaikäiset pääsevät kuitenkin aina kiinni, onpa se sitten sähköisessä tai painetussa muodossa. Jos asia on perheessä ongelma, ei internetliittymää tarvitse hankkia tai sitten voidaan estää lapsilta pääsy verkolle heidän ollessa yksin. Vähän ihmetyttää myös asiasta noussut kohu, kun länsimaissa lapset nykyään näkevät kymmeniä ja taas kymmeniä murhia ja muita väkivaltatekoja televisiossa viikottain.

Ehkä internet jollain tapaa pakottaa yhteiskuntamme kehittymään ja kypsymään nopeammin. Kiistanalaiseen aineistoon joudutaan ottamaan kantaa, ja koska täydelliseen sensuuriin ei kuitenkaan pystytä, on hallitusten ehkä pikkuhiljaa pakko luopua "iso veli valvoo"-mentaliteetistä ja luotettava kansalaisten harkintakykyyn - piirre, joka oleellisesti kuuluu demokraattiseen yhteiskuntaan.

Henkilön tietosuoja verkoissa

Internet

Et ole näkymätön
Internetissä käyttäjä jättää jälkiä missä ikinä käykään. Jos kirjoittaa uutisryhmiin, viestissä näkyy sähköpostiosoite, ja kun vierailee web-sivuilla, voi sivujen laatija ottaa talteen ainakin sen, mistäpäin yhteys on otettu. Myös postituslistojen viestit arkistoidaan usein, mitä moni käyttäjä ei ehkä ajattele. Hakukoneella voi suorittaa haun henkilön nimen perusteella ja löytää hänen kirjoittamansa Usenet-viestit ja postituslistaviestit. Usenetin laajuuden takia viestejä löytyy vain muutaman kuukauden takaa, koska kaikkien viestien säilyttäminen veisi kohtuuttomasti levytilaa. Postituslistojen viesteistä löytyy sensijaan usein jopa vuosien takaisia arkistoja. Näin ollen esimerkiksi ATK-alan työnantaja voi etsiä työnhakijan kirjoittamia viestejä verkosta ottaakseen selvää hakijan harrastuksista ja ehkä myös saadakseen käsiinsä sellaisia tietoja, jotka eivät ole työnantajalle oleellisia, kuten suhtautuminen huumeisiin ja uskonnolliset aatteet.

Kuitenkin halutessaan voi käyttää anonyymipalvelimia, joiden avulla viesteistä tulee nimettömiä, mutta viestin kirjoittajaan voi ottaa yhteyttä. Scientologinen kirkko onnistui kuitenkin viime vuonna saamaan Suomen poliisin takavarikoimaan erään suomalaisen anynonyymipalvelimen tietoja. Poliisi on myöhemmin myöntänyt, ettei tarkalleen tiennyt, mistä oli kyse.

Tietojen salaaminen
Sähköpostiviestejä ja muita tiedostoja voidaan salata jollain salakirjoitusmenetelmillä, esimerkiksi PGP:llä. Käyttäjällä on julkinen avain, jolla kuka tahansa pystyy salaamaan käyttäjälle tarkoitettua viestiä, mutta vain käyttäjä pystyy purkamaan viestin sisällön omalla salaisella avaimellaan. Eri maiden hallitukset ovat esittäneet huolestuneisuutensa tehokkaista salakirjoitusmenetelmistä, koska ne antavat rikollisille oivan tavan suojata itsensä, ja esimerkiksi Ranskassa PGP:n käyttö on kielletty. Asia on melko kaksipiippuinen: viranomaiset eivät pysty mitenkään purkamaan rikollisten PGP:llä salattuja viestejä (ei ainakaan ilman suurta vaivaa), mutta eivät myöskään tavallisten kansalaisten viestejä. Ei saa unohtaa, etteivät kaikki maat ole demokraattisia. Salakirjoitusjärjestelmät suojaavat paitsi rikolliset viranomaisilta demokraattisessa maassa myös kansalaiset viranomaisilta poliisivaltiossa.

Matkapuhelimet ja digitaliset puhelimet yleensä

Anonymiteetti
Nykyään digitalisella puhelimella näkee yleensä soittajan numeron. Voisi ajatella, että firma tekisi sille soitettujen tuotetiedostelupuhelujen perusteella asiakasrekisterin (numeron perusteella selvitetään osoite), ja rekistereissä oleville henkilöille lähetettäisiin mainoksia ja muuta vastaavaa, vaikka soittaja halusikin olla nimetön. Matkapuhelimen numeron voi kuitenkin salata, jos siitä ilmoittaa teleoperaattorille, ja ainakin Radiolinjalla on tänä vuonna tulossa palvelu, joka tarjoaa puhelukohtaisen numeron salaamisen mahdollisuuden.

Tavoitettavuus
Yritykset tarjoavat nykyään usein matkapuhelinedun osalle työntekijöistään. Näin työntekijät voi tavoittaa milloin vain riippumatta heidän olinpaikastaan, ja esimerkiksi ongelmatilanteissa saada kiinni lomailevia tai matkoilla olevia ATK-tukihenkilöitä . Voi myös miettiä, onko työntekijällä on oikeus kieltäytyä matkapuhelimesta halutessaan. Toisaalta matkapuhelimet antavat lisää tehokkuutta työnteolle, toisaalta työ- ja vapaa-ajan rajat häviävät niistä johtuen. Työviikkojen pituudet ja lomat ovat lailla säädettyjä, kuitenkin moni työntekijä joutuu omalla ajallaan vastaamaan työhön liittyviin kysymyksiin.

Autoliikenteen valvominen

Tieliikenteelle kaavaillaan tarkasti valvottua tietojärjestelmää: sensoreita autoihin, laskureita teiden viereen, tietokoneita autoihin. Testijärjestelmiä ja tietokoneistettuja autoja on jo olemassa. Tieliikenteen tarkalla valvomisella ja ohjaamisella voitaisiin välttyä ruuhkatilanteista, säästää energiaa tehostamalla kuljetusliikennettä ja paljon muuta. Tämä merkitsee taas sitä, että yksittäisen auton liikkumista voisi tarkkaan seurata. Voiko autoilija tulevaisuuden tarkasti valvotussa liikenteessä kieltää autonsa seuraamisen?  Lait voivat myös olla hyvinkin erilaisia eri maissa. Jos Ruotsissa autoilijan anonymiteetti taataan, voidaan lomamatkailijan auto toisessa maassa rekisteröidä maahan tullessa ja kaikki matkailijan liikkumiset seurata ja kirjata tarkkaan maassa oleskelun aikana.

Highway to Home - tulevaisuuden Internet

Laajakaistainen tiedonsiirtoverkko

Tulevaisuudeksi kaavaillaan globaalisesti kattavaa laajakaistaverkkoa, missä silmänräpäyksessä liikkuu kuvaa, puhetta ja muuta dataa. Testiverkkoja on jo olemassa, kiitos uuden ATM-tiedonsiirtoteknologian. Toteutuuko tällainen verkko vai ei, riippuu paljon siitä mitä palveluja voidaan kehittää ja mikä on kuluttajien kiinnostus niitä kohtaan. Seuraavassa esitetään muutamia mahdollisia laajakaistaverkon palveluja ja ajatuksia niistä.

Kuva- ja videopalvelut

Eräs houkutteleva ajatus on elokuvien tarjoaminen verkon välityksellä. Käyttäjä voisi valita minkä elokuvan tahansa valtavasta elektronisesta arkistosta ja tilata elokuvan suoraan kotiinsa. Reaaliaikaisesta katselusta ei voi kuitenkaan näillä näkymin puhua, eikä tällainen järjestelmä pysty kilpailemaan hintatasoltaan huomattavasti halvempien perinteisten videoelokuvavuokraamojen kanssa. Kuvien katselu käy jo nykyisessä internetissä, ja laajakaistaverkossa kuvien koko ja laatu parantuisi huomattavasti. Matkailutoimistot voisivat esittää kohteitaan paljon laajemmin sähköisesti kuin nykyään.

Myös ajallisesti lyhyitä kuvapätkiä voisi melko pian ryhtyä tarjoamaan verkon välityksellä. Mahdollisuus tilata musiikkivideoita kotiin kiinnostaisi varmasti nuorisoa.

Äänipalvelut

Koska CD-levyillä äänet on tallennettu digitalisesti, on luonnollista että musiikkia voisi myös tarjota ostettavaksi ja kuunneltavaksi verkon kautta. Toistaiseksi internetin siirtonopeus ei ole tälle vielä sopiva, mutta ATM:lle ei CD-tasoisen äänen siirtäminen ole ongelma. Kuluttaja voisi ensin koekuunnella äänitteitä, ja sitten vaikkapa tilata vain muutaman kappeleen eri levyiltä. Kotona kappaleet kirjoitetaan CD-levylle tai ehkä vain varastoidaan johonkin muistiin.

Virtuaalitodellisuus

Yhdistämällä laajakaistaista tiedonsiirtoverkkoa ja virtuaalitodellisuusteknologiaa voisi esimerkiksi kehitellä huikeita pelejä. Koska nopeassa verkossa pystyy siirtämään paljon tietoa korkealla nopeudella, olisi realististen ihmisten välisten virtuaalimaailmoiden ja pelien luonti mahdollista. Ottaen huomioon nykyisten video- ja tietokonepelien suosion pelit tulevat varmaan viemään ison osan tulevaisuuden internetistä saatavista rahoista.

Sähköinen valtatie kotiin - ongelmaton?

Passivointi
Jokainen internetin käyttäjä tietää, miten helppoa on juuttua koneen ääreen juttelemaan, lukemaan uutisryhmiä, selailemaan Web-sivuja ja pelailemaan. Kun nämä palvelut lisääntyvät ja kehittyvät entisestään, saattaa eri verkkopalvelujen käyttöön mennä kohtuuttomasti aikaa. Helsingin Sanomien helmikuussa tehdyn tutkimuksen mukaan Suomessa internetkäyttäjä viettää viikossa 19 tuntia verkossa, siis käytännössä yhden vuorokauden. Vaikka tähän tietenkin sisältyy myös jonkun verran työntekoa, sopii kuitenkin miettiä, miten paljon ihmiset tulevaisuudessa viettävät aikaa verkossa, kun tarjolla on interaktiivisia pelejä, elokuvia, musiikkia ja paljon muuta. Internetin suurkäyttäjät saattavat viettää päivässä 8-16 (tai jopa enemmän) tuntia verkossa ja monet myöntävät olevansa jollain tapaa riippuvaisia internetistä.

Lasten ja nuorten fysiinen kunto on huonontunut viime vuosikymmeninä, ja nuoret tulevat viettämään entistä enemmän aikaa tuolissa tietokoneen ääressä.

Todellisuus ja virtuaalitodellisuus
Interaktiivisten virtuaalitodellisuuspelien kehittyessä tulevat aivan taatusti kuvaan mukaan todentuntuiset väkivaltapelit. Pystyykö lapsi enää erottamaan todellisuuden virtuaalitodellisuudesta, jos hän ensin verkossa tappaa kaverinsa miekalla ja sitten menee saman kaverin kanssa pihalle leikkimään?

Jutteleminen ja kanssakäyminen verkossa on tietyltä osin oman itsensä muokkaamista. Ihminen piilottaa usein huonot puolensa verkossa ja esiintyy jonain muuna henkilönä. Tulevatko tulevaisuudessa ujot ihmiset jäämään kotiin keskustelemaan muiden kanssa vain verkoitse jättäen todellisen kanssakäymisen muiden kanssa minimiin?

Mitä oikeastaan tarvitaan?
Joskus miettii sitä, onko Highway to Home-konsepti jotenkin väkisin väännetty, vain koska halutaan löytää sovelluksia laajakaistaverkolle. Totta kai hyödyllisiäkin palveluja löytyy, mutta monien palvelujen tarpeellisuus on melko kyseenalainen. Tarvitaanko todella mahdollisuus tilata elokuvia suoraan kotiin? Ihmiset viettävät jo liiankin paljon aikaa television ääressä ja kaavailtu elokuvien runsaus lisäisi tätä aikaa huomattavasti.

Eräs laajakaistaverkon perusajatuksia tuntuu olevan se, että mahdollisimman monet askareet, kuten laskujen maksaminen ja jotkut ostokset, voisi tehdä kotiaan jättämättä. Yksinäisille ja vanhoille ihmisille pankissa ja kaupassa käyminen on kuitenkin usein heidän ainoa kontaktinsa muihin ihmisiin koko päivänä.

Yhteenveto

Kehityksen huiman vauhdin takia perinteinen yhteiskunta ei ole ajan tasalla tietoliikenneverkkojen tilanteessa, lähinnä avoimmuudessa, tiedon vapaudessa ja ihmisten tietosuojassa. Nyt ja tulevaisuudessa tarvitaan tietotaitoa valtioiden päättävissä elimissä, jotta ihmisten oikeudet suojataan ja turvataan uudessa tietoyhteiskunnassa. Harkintakykyä ja ymmärrystä tarvitaan pohdittaessa internetin kasvun merkitystä ja laajakaistaisten palvelujen tuloa ihmisten kotiin. Yhteiskunnan pitäisi muokata teknistä kehitystä omiin tarpeisiinsa eikä päinvastoin, kuten nykyään on käymässä ja on jo osittain käynyt.

Erilaiset tietoliikenneverkot saattavat helpottaa jokapäiväistä elämäämme ja saada aikaan suuria säästöjä tehostamalla yhteiskunnan eri osa-alueita, mutta pitää kuitenkin muistaa, että nämä verkot antavat myös mahdollisuuden eri maille luoda orwellmaisia, tarkasti valvottuja poliisivaltioita. Tieto- ja teletekniikan diplomi-insinööri ei saa olla vain tyhmä tekniikan asiantuntija, joka tekee mitä tahansa rahasta, vaan myös se henkilö, joka kehityksen kärjessä ennustaa teknologiasta yhteiskunnalle aiheutuvia ongelmia ja löytää niille ratkaisun.

Kirjallisuus

Newsweek, kaikki viime kuukausien internet-artikkelit

Helsingin Sanomat, helmikuun verkkosivut

http://www.eff.org/blueribbon.html

Reijo Juvonen, Nokia Research Center: Network Solutions for Multimedia
(kirjoitelma S-38.164-kurssin opintomonisteissa 1995)

Richard Stallings: 	Data and Computer Communications
			MacMillan Publishing Company 1994